Franciaország ( French France , [fʁɑ̃s] listen ), a hivatalos neve a Francia Köztársaság [11] ( French République française , [ʁe.py.blik fʁɑ̃.sɛz] listen ), transzkontinentális állam, amely magában foglalja a nyugati fő területet Európa és számos tengerentúli régió és terület. Fővárosa Párizs . A Köztársaság mottója : " Szabadság, egyenlőség, testvériség ", alapelve a nép uralma, a nép által és a népért [12] .
Az ország neve az ősi germán frank törzs etnonimájából származik . Franciaország lakosságának többsége vegyes gall-román származású, és román nyelvet beszél .
A metropolisz lakossága 62 814 233 fő , a tengerentúli birtokokat is figyelembe véve 67 848 156 fő (2020. július 1-jei becslések szerint) [4] , ebből körülbelül 90% Franciaország állampolgára . Franciaország lakosságának vallás szerinti összetétele 2019-ben: katolikusok - 41%, nem vallásosak - 40%, muszlimok - 5%, egyéb vallások - 5%, evangélikusok - 2%, ortodoxok - 2%, egyéb keresztények - 2 %, buddhisták - 1%, zsidók - 1%, nincs adat - 1% [13] .
Franciaország atomhatalom, tagja a NATO-nak, és egyike az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának öt állandó tagjának . Az 1950-es évek óta az Európai Unió létrehozásában részt vevő államok egyike .
A törvényhozás egy kétkamarás parlament ( a Szenátus és a Nemzetgyűlés ). Közigazgatási-területi felosztás : 18 régió (13 a metropoliszban és 5 tengerentúli régió ), ebből 101 megye (96 a metropoliszban és 5 tengerentúli megye) [14] , 5 tengerentúli közösség és 3 különleges státuszú közigazgatási-területi entitás.
A „Franciaország” név a latin „ Frankia ” ( lat. Francia ) vagy „a frankok országa ” [15] szóból származik, a Rajna alsó és középső folyása mentén élő germán törzsek nevéből . a "Frankok" ( lat. Franci ) elterjedt etnonimája [16] . Az V -VI. században a frankok meghódították Galliát , ahol megalakították a frank államot ( lat. Regnum Francorum ). Ugyanebből a népnévből a 9. században a „Franciaország” ( Francia ) elnevezés alakult ki, amellyel először a Szajnától északra fekvő területet jelölték meg , majd a széthullott frank állam, később a francia hercegség és a régió tartományát . Ile-de-France ( fr. île de France ) - „Franciaország szigete” Párizs központjával , amely később a francia állam megalakulásának magja lett [16] .
A frank törzs nevének eredetéről különféle változatok léteznek. Az angolban E. Gibbon és J. Grimm művei után a "Frank" etnonim szorosan összekapcsolódott a "szabad" fogalmával [17] [18] . Feltételezik, hogy a "frank" név jelentése "szabad", mivel Gallia meghódítása után csak a frankok voltak adómentesek [19] . Egy másik elmélet szerint a "Frank" etnonim a protogermán frankon szóból származik , ami "lándzsát" jelent, mivel a frankok rövid hajító fejszéjét " Francis " néven ismerték [20] , azonban megállapították, hogy a fegyvert a frankok használatának köszönhetően nevezték el, és nem fordítva [21] .
Franciaország a történelem előtti időszakban a neandervölgyiek és a cro-magnoniak legrégebbi lelőhelyeinek helyszíne volt . A neolitikumban Franciaországban számos őskori kultúra volt gazdag műemlékekben. A történelem előtti Bretagne kulturálisan kötődött a szomszédos Nagy-Britanniához, és nagyszámú megalitot fedeztek fel a területén . A késő bronzkor és a korai vaskor időszakában Franciaország területét a gallok kelta törzsei , a modern Franciaország délnyugati részét - az ibériaiak , ismeretlen eredetű törzsek lakták . A fokozatos honfoglalás eredményeként, amely a Kr. e. I. században fejeződött be. e. Julius Caesar gall háborúja eredményeként Franciaország modern területe Gallia tartományként a Római Birodalom része lett . A lakosság romanizálódott, és az 5. századra a népi latin nyelvet beszélte, ami a modern francia nyelv alapja lett .
486-ban Galliát a frankok hódították meg Clovis vezetésével . Így létrejött a frank állam, és Clovis lett a Meroving-dinasztia első királya . A 7. században a király hatalma jelentősen meggyengült, az államban a polgármesterek birtokolták az igazi hatalmat, akik közül az egyiknek, Martell Károlynak 732-ben a poitiers -i csatában sikerült legyőznie az arab hadsereget, és megakadályozni a Nyugat meghódítását . Európa az arabok által . Martell Károly fia, Kis Pepin lett a Karoling -dinasztia első királya , és Pepin fia, Nagy Károly alatt a frank állam elérte a történelem legmagasabb csúcsát, és elfoglalta a mai nyugati és déli területek nagy részét. Európa . Nagy Károly fiának - Jámbor Lajosnak - halála után birodalma három részre szakadt. 843- ban a verduni békeszerződés megalakult a Nyugat-Frank Királyság , Kopasz Károly vezetésével . Körülbelül a modern Franciaország területét foglalta el; a 10. században az országot Franciaországnak kezdték hívni.
Ezt követően a központi kormányzat jelentősen meggyengült. A 9. században Franciaországot rendszeresen lerohanták a vikingek , 886-ban ez utóbbiak ostrom alá vették Párizst. 911-ben a vikingek megalapították a Normandia Hercegséget Észak-Franciaországban. A 10. század végére az ország szinte teljesen kéttucatnyi megyére és hercegségre tagolódott , a királyi hatalom pedig tisztán névleges volt – a királyoknak nem volt valódi hatalmuk a hűbéreken kívül ( Párizs és Orléans). A Karoling-dinasztiát 987-ben felváltotta a Capetian-dinasztia , amely első királyáról, Hugo Capetről kapta a nevét . A capetusok uralkodása a keresztes hadjáratokról , magában a franciaországi vallásháborúkról nevezetes (először 1170-ben a valdens mozgalom , 1209-1229-ben pedig az albigens háborúk ), a parlament összehívása - az államok tábornoka - először 1302-ben. , valamint a pápák avignoni fogságában , amikor a római pápát 1303-ban IV. Fülöp Szép király letartóztatta , és a pápák kénytelenek voltak 1378-ig Avignonban maradni. 1328-ban a Capetians utódja a dinasztia egy mellékága lett, a Valois-dinasztia . 1337-ben megkezdődött a százéves háború Angliával , amelyben eleinte siker kísérte a briteket, akiknek sikerült elfoglalniuk Franciaország területének jelentős részét, de végül, különösen Joan of Arc megjelenése után , fordulópont. bejött a háborúba, és 1453-ban a britek kapituláltak.
XI . Lajos uralkodásának időszaka (1461-1483) magában foglalja Franciaország feudális széttagoltságának tényleges megszűnését és az ország abszolút monarchiává való átalakulását. A jövőben Franciaország folyamatosan arra törekedett, hogy kiemelkedő szerepet játsszon Európában. Így 1494 és 1559 között háborút vívott Spanyolországgal Olaszország irányításáért . A 16. század végén a kálvinista protestantizmus elterjedt a túlnyomóan katolikus Franciaországban (a franciaországi protestánsokat hugenottáknak hívták ). Ez vallásháborúkat robbantott ki a katolikusok és a protestánsok között, amelyek 1572-ben a párizsi Szent Bertalan éjszakáján , a protestánsok lemészárlásával tetőztek. 1589-ben a Valois-dinasztia véget ért, és IV. Henrik lett az új Bourbon -dinasztia alapítója .
1598-ban IV. Henrik aláírta a nantes-i ediktumot , amely véget vetett a protestánsokkal vívott háborúnak, és széles hatalmat biztosított számukra, így " államot az államban " alkottak saját erődítményeikkel, csapataikkal és önkormányzati struktúráikkal. 1618-tól 1648-ig Franciaország részt vett a harmincéves háborúban (formálisan csak 1635-től harcolt - ez a háború ún. svéd-francia időszaka). 1624-től 1642-ben bekövetkezett haláláig az országot ténylegesen XIII. Lajos király minisztere , Richelieu bíboros irányította . Megújította a háborúkat a protestánsokkal, és sikerült katonai vereséget mérnie rájuk és lerombolnia állami struktúráikat. 1643-ban XIII. Lajos meghalt, és ötéves fia , XIV. Lajos lett a király , aki 1715-ig uralkodott, és túlélte fiát és unokáját. 1648-1653-ban felkeltek a városi rétegek és a nemesi ellenzék, akik elégedetlenek voltak Anna osztrák királyné és Mazarin bíboros miniszter uralmával , aki folytatta Richelieu, a Fronde politikáját . A franciaországi felkelés leverése után helyreállt az abszolút monarchia. XIV. Lajos – a „Napkirály” – uralkodása alatt Franciaország számos európai háborúban vett részt: 1635-1659 - Spanyolországgal vívott háború , 1672-1678 - holland háború , 1688-1697 - Pfalzi örökösödési háború. az Augsburgi Liga) és 1701 -1713 - A spanyol örökösödési háború .
Lajos 1685-ben törölte a nantes-i ediktumot, ami a protestánsok szomszédos országokba meneküléséhez és Franciaország gazdasági helyzetének romlásához vezetett.
1715-ben, XIV. Lajos halála után dédunokája, XV. Lajos lépett a francia trónra, és 1774-ig uralkodott.
1958-ban elfogadták az Ötödik Köztársaság alkotmányát, amely kiterjesztette a végrehajtó hatalom jogait. . A köztársasági elnökké Charles de Gaulle -t , a felszabadítás tábornokát , az első és a második világháború hősét választották meg . 1960-ra, a gyarmati rendszer összeomlásával összefüggésben az afrikai francia gyarmatok többsége elnyerte függetlenségét. 1962-ben, egy véres háború után Algéria elnyerte függetlenségét . A franciabarát algériaiak Franciaországba költöztek, ahol gyorsan növekvő muszlim kisebbséget alkottak.
A gazdasági és társadalmi ellentmondások súlyosbodása, valamint az általános sztrájk okozta fiatalok és diákok tömeges nyugtalansága akut politikai válsághoz vezetett; Charles de Gaulle elnök, az Ötödik Köztársaság alapítója lemondott (1969), és egy évvel később, 1970. november 9-én meghalt.
Általánosságban elmondható, hogy Franciaország háború utáni fejlődését az ipar és a mezőgazdaság felgyorsult fejlődése, a nemzeti tőke előmozdítása, a gazdasági és társadalmi-kulturális terjeszkedés az egykori afrikai és ázsiai gyarmatokra, az Európai Unión belüli aktív integráció , a gazdaság fejlődése jellemezte. tudomány és kultúra, a szociális támogató intézkedések megerősítése, az „amerikanizálódás” kultúra ellensúlyozása.
A de Gaulle elnök alatti külpolitikát a függetlenség és "Franciaország nagyságának helyreállítása" iránti vágy jellemezte. 1960-ban, saját nukleáris fegyvereinek sikeres kísérletei után az ország csatlakozott az "atomklubhoz", 1966-ban Franciaország kilépett a NATO katonai struktúrájából (csak Nicolas Sarkozy elnöksége alatt tért vissza), Charles de Gaulle nem támogatta az európai integrációs folyamatok sem.
A gaullis Georges Pompidou -t, aki 1962-1968 között volt miniszterelnök , 1969-ben az Ötödik Köztársaság második elnökévé választották .
1974-ben, Pompidou halála után Valéry Giscard d'Estaing liberális és Európa-párti politikus váltotta fel, az "Unió a Francia Demokráciáért" centrista párt alapítója.
1981 és 1995 között a szocialista François Mitterrand töltötte be az elnöki posztot .
1995. május 17. és 2007. május 16. között Jacques Chirac volt az elnök, akit 2002 -ben újraválasztottak . Ő egy neo-gaullista politikus. Alatta 2000-ben népszavazást tartottak az országban az elnöki mandátum 7 évről 5 évre való csökkentéséről. A nagyon alacsony részvétel ellenére (a lakosság kb. 30%-a) a többség végül mégis a mandátum csökkentése mellett foglalt állást (73%).
Az afrikai országokból érkezők számának növekedésével kapcsolatban Franciaországban tovább súlyosbodott a migránsok problémája, akik közül sokan muzulmánok: Franciaország lakosságának 10%-a nem őshonos muszlim (főleg Algériából). Ez egyrészt az ultrajobboldali (xenofób) szervezetek népszerűségének növekedését okozza a bennszülött franciák körében, másrészt Franciaország zavargások [22] és terrortámadások színterévé válik . Az észak-afrikai bevándorlás a 19. század végétől és a 20. század elejétől ered. A népesség természetes növekedési ütemének lassulása és a franciaországi munkaerőhiány a gazdasági fellendülés hátterében szükségessé tette a külföldi munkaerő vonzását. A bevándorló munkaerő fő alkalmazási területei az építőipar (20%), a szállítószalagos termelést alkalmazó iparágak (29%), valamint a szolgáltatási és kereskedelmi szektor (48,8%). Az alacsony képzettség miatt az észak-afrikaiak gyakran válnak munkanélkülivé. 1996-ban a Maghreb -országokból származó külföldiek átlagos munkanélküliségi rátája elérte a 32%-ot. Jelenleg a Maghreb-országokból érkező bevándorlók Franciaország lakosságának több mint 2%-át teszik ki, és főként az ország három régiójában találhatók Párizsban , Lyonban és Marseille -ben [23] .
2007. május 16-án Nicolas Sarkozy , az Unió a Népi Mozgalomért Párt jelöltje , Magyarországról Franciaországba emigrált nemesi családból származott, Franciaország elnöke lett.
2008. július 21-én a francia parlament szűken támogatta a Sarkozy elnök által javasolt alkotmányreform-tervezetet. Az alkotmány jelenlegi reformja az Ötödik Köztársaság teljes fennállása során a legjelentősebb lett, az 1958-as dokumentum 89 cikkéből 47-et módosított. A törvényjavaslat három részből állt: a parlament szerepének megerősítése, a végrehajtó hatalom intézményének korszerűsítése és az állampolgárok új jogainak biztosítása.
A legfontosabb változások:
2012. május 6-án, az elnökválasztás második fordulójának eredményeként François Hollande -ot választották Franciaország 24. elnökévé .
2013 áprilisában legalizálták az azonos neműek házasságát az országban [24] .
Franciaország nagy része Nyugat-Európában található, szárazfölde északkeleten Belgiummal , Luxemburggal és Németországgal , keleten Svájccal , délkeleten Monacóval és Olaszországgal , délnyugaton Spanyolországgal és Andorrával , északon határos. tengeri határ van Nagy-Britanniával. Franciaországot négy víztest mossa (Anglia-csatorna, Atlanti-óceán, Északi-tenger és Földközi-tenger). Nyugaton és északon az ország területét az Atlanti-óceán ( a Vizcayai -öböl és a La Manche csatorna ), délen a Földközi-tenger ( az Oroszlán- öböl és a Ligur-tenger ) mossa. A tengeri határok hossza 5500 km.
Franciaország területileg Nyugat-Európa legnagyobb országa: az Európai Unió területének közel egyötödét foglalja el, hatalmas tengeri terekkel rendelkezik (egyedülálló gazdasági övezet 11 millió km²-en terül el).
Az államhoz tartozik még a Földközi-tengerben található Korzika szigete, valamint több mint húsz tengerentúli megye és függő terület.
Az ország teljes területe 547 030 km² ( a tengerentúli birtokokkal együtt 674 685 km²)
.
Az ország északi és nyugati részén sík területek és alacsony hegyek találhatók. A síkság a teljes terület 2/3-át teszi ki. A fő hegyláncok: az Alpok, a Pireneusok, a Jura, az Ardennek, a Közép-hegység és a Vogézek. A Párizsi-medencét az Armorican-hegység, a Közép -hegység , a Vogézek és az Ardennek veszik körül . Párizs körül koncentrikus hegygerincek rendszere található, amelyeket keskeny síkságcsíkok választanak el egymástól. A Garonne-alföld, amely Franciaország délnyugati részén, a Pireneusok lábánál található , egy lapos terület termékeny talajjal. Landes , egy háromszög alakú, ék alakú terület az alsó Garonne -tól délnyugatra , kevésbé termékeny talajokkal rendelkezik, és erősen erdős tűlevelű fák. A délkelet-franciaországi Rhone és Saone grabenje keskeny folyosót képez az Alpok keleti és a nyugati Massif Central között. Kis mélyedések sorozatából áll, amelyeket erősen boncolt felemelt területek választanak el egymástól.
A középső régiókban és keleten közepes magasságú hegyek találhatók (Massif Central, Vosges , Jura ). A Loire , Garonne és Rhone medencéi között található Közép-hegység a legnagyobb masszívum, amely az ókori Hercin-hegység pusztulásának eredménye. Franciaország más ősi hegyvidéki régióihoz hasonlóan az alpesi korszakban emelkedett, az Alpok lágyabb sziklái gyűrődésekké gyűrődtek, a masszívum sűrű sziklái pedig repedések és törések miatt törtek fel. Az ilyen zavart zónák mentén mélyen elhelyezkedő olvadt kőzetek emelkedtek fel, amit vulkánkitörések kísértek . A modern korban ezek a vulkánok elvesztették tevékenységüket. Ennek ellenére sok kialudt vulkán és más vulkáni felszínformák fennmaradtak a masszívum felszínén. A Vogézek , amelyek elválasztják az elzászi termékeny Rajna - völgyet Franciaország többi részétől, mindössze 40 km szélesek. E hegyek simított és erdős felszínei mély völgyek fölé emelkednek. Hasonló táj uralkodik az ország északi részén, az Ardennekben. A Jura-hegység, amelyen a svájci határ húzódik, Genf és Bázel között található . Hajtogatott szerkezetűek, mészkőből állnak, alacsonyabbak és az Alpokhoz képest kevésbé boncoltak, de ugyanabban a korszakban alakultak ki, és szoros geológiai kapcsolatban állnak az Alpokkal.
Délnyugaton, a spanyol határ mentén a Pireneusok hegyvonulata húzódik . A jégkorszakban a Pireneusok nem voltak kitéve erőteljes eljegesedésnek. Nincsenek nagy gleccserek és tavak, festői völgyek és az Alpokra jellemző szaggatott hegygerincek. A hágók jelentős magassága és megközelíthetetlensége miatt a kommunikáció Spanyolország és Franciaország között nagyon korlátozott.
Délkeleten az Alpok részben Franciaország határát alkotják Olaszországgal és Svájccal (a Genfi-tóig ), és egy kicsit átnyúlnak Délkelet-Franciaországba egészen a Rhone-ig. A magas hegyekben a folyók mély völgyeket vájtak, a jégkorszakban ezeket a völgyeket elfoglaló gleccserek pedig kiszélesítették és elmélyítették. Itt található Franciaország legmagasabb pontja - Nyugat-Európa legmagasabb hegye - Mont Blanc , 4807 m.
Franciaország összes folyója, néhány tengerentúli terület kivételével, az Atlanti-óceán medencéjéhez tartozik, és nagyrészt a Közép-hegységből, az Alpokból és a Pireneusokból ered. Az ország legnagyobb vízi artériái:
A csatornarendszer köti össze az ország főbb folyóit, köztük a Rajnát, amely részben áthalad az ország keleti határán, és amely Európa egyik legfontosabb szárazföldi összeköttetése. A folyók és csatornák nagy jelentőséggel bírnak a francia gazdaság számára.
A francia nemzeti parkrendszer kilenc parkból áll, amelyek mind az európai Franciaországban, mind annak tengerentúli területein találhatók. A parkokat a Francia Nemzeti Parkok Hatósága, egy kormányzati ügynökség kezeli. Az európai Franciaország területének 2%-át foglalják el, és évente 7 millióan keresik fel őket.
Franciaországban is létezik regionális természeti parkok struktúrája, amelyet 1967. március 1-jén vezettek be a törvénnyel. A regionális természeti parkokat a helyi hatóságok és a központi kormányzat megállapodása alapján hozzák létre, és területüket 10 évente felülvizsgálják. 2009-ben 49 regionális természeti park található Franciaországban.
Az erdők az ország területének 27%-át foglalják el. Mogyoró (mogyoró) , nyír , tölgy , lucfenyő és parafa az ország északi és nyugati vidékein nő . A Földközi-tenger partján - pálmafák és citrusfélék. Az állatvilág képviselői közül kiemelkedik a szarvas és a róka . Az őz az alpesi vidékeken él, a vaddisznó a távoli erdőkben maradt fenn . Ezenkívül számos különböző madárfajnak ad otthont, beleértve a vándorló madárfajokat is. A hüllők ritkák, és a kígyók között csak egy mérgező egy-egy közönséges vipera található . A part menti vizekben sokféle hal él: hering , tőkehal , tonhal , szardínia , makréla , lepényhal és ezüst tőkehal .
Franciaország európai területén az éghajlat mérsékelten tengeri, keleten mérsékelt kontinentálissá, a déli parton szubtrópusivá változik . Összességében háromféle éghajlat különböztethető meg: óceáni (nyugaton), mediterrán (déli) és kontinentális (középen és keleten). A nyár meglehetősen forró és száraz – a júliusi átlaghőmérséklet eléri a +23-25°C-ot, míg az esőzések a téli hónapokra jellemzőek, +7-8°C léghőmérséklet mellett [25] .
A csapadék fő része a januártól áprilisig tartó időszakra esik, összességük 600-1000 mm között változik. A hegyek nyugati lejtőin ez a szám elérheti a 2000 mm-t is.
Franciaország 18 régióra oszlik, amelyek közül 12 az európai kontinensen, egy (Korzika) Korzika szigetén , és további öt a tengerentúlon található. A régiók nem rendelkeznek jogi autonómiával, de maguk határozhatják meg adóikat és hagyhatják jóvá a költségvetést .
18 régió 101 megyére oszlik , valamint Lyon metropolisa, amely 342 körzetből és 4039 kantonból áll. Franciaország 36 682 településen alapul .
Párizs megye egyetlen községből áll . Mind az öt tengerentúli régió ( Guadeloupe , Martinique , Francia Guyana , Réunion , Mayotte ) egyetlen megyéből áll. Korzika régió (beleértve 2 megyét) különleges közigazgatási-területi egység státusszal rendelkezik, amely különbözik a metropolisz többi régiójától (kontinentális Franciaország). Független irányító testületei vannak, amelyek nem a központnak vannak alárendelve. 2003-ban kudarcot vallott a Korzika 2 megyéjének egyesítéséről szóló népszavazás. Mindezek a régiók az Európai Unió részét képezik.
Azt is mondhatjuk, hogy a Francia Köztársaság magában foglalja:
1. Metropolis (13 régióra, 96 megyére és a lyoni metropoliszra osztva).
2. 5 tengerentúli megye: Guadeloupe , Martinique , Guyana , Reunion , Mayotte [26] .
3. 5 tengerentúli terület: Francia Polinézia , Wallis és Futuna , Saint Pierre és Miquelon , Saint Barthélemy , Saint Martin .
4. 3 különleges státuszú terület: Új-Kaledónia , Clipperton , francia déli és antarktiszi területek .
Franciaország egységes elnöki köztársaság . Az állam alaptörvénye az 1958. október 4-én elfogadott alkotmány . Szabályozza az Ötödik Köztársaság hatóságainak működését: köztársasági elnöki-parlamenti államformát hoz létre ( A Francia Köztársaság alkotmánya, 2. szakasz ) [27] .
A Francia Köztársaság alkotmányát többször felülvizsgálták a következő cikkek alapján:
Franciaországban is működik egy Alkotmányos Tanács, amely 9 tagból áll, és felügyeli a választások helyességét, az alkotmánymódosító törvények, valamint a megfontolásra benyújtott törvények alkotmányosságát.
Az államfő és a kormány végrehajtó hatalmának vezetője az elnök , jelenleg Emmanuel Macron . Az Ötödik Köztársaságban a miniszterelnök irányítja a napi bel- és gazdaságpolitikát, és általános rendeleteket is kiad. Felelősnek tekintik a kormány politikájáért (20. cikk). A miniszterelnök irányítja a kormány tevékenységét és végrehajtja a törvényeket (21. cikk).
A miniszterelnököt a köztársasági elnök nevezi ki . Jelölésének az Országgyűlés jóváhagyása nem szükséges, mivel az Országgyűlésnek bármikor jogában áll bizalmatlanságot nyilvánítani a kormánnyal szemben . A miniszterelnök általában azt a pártot képviseli, amelyiknek a legtöbb képviselői helye van az Országgyűlésben. A miniszterelnök összeállítja a kabinetjében lévő miniszterek listáját, és jóváhagyásra benyújtja az elnöknek.
A miniszterelnök kezdeményezi az Országgyűlésben a törvények elfogadását és biztosítja azok végrehajtását, ő felel a honvédelemért is. A miniszterelnök ellenjegyzi az elnök aktusait, helyettesíti az Alkotmány 15. §-ában meghatározott tanácsok és bizottságok elnöki tisztét [28] .
2020. július 3-a óta a kormányt Jean Castex vezeti .
Franciaországban a törvényhozó hatalom a parlamenthez tartozik, amely két kamarából – a Szenátusból és a Nemzetgyűlésből – áll. A közvetett, általános választójog alapján megválasztott köztársasági szenátus 348 szenátorból áll, ebből 305 az anyaországból, 9 a tengerentúli területekről, 5 a francia közösség területéről és 12 a külföldön élő francia állampolgárokból áll. . A szenátorokat hat évre (2003-tól, 2003-ig 9 évre) az Országgyűlés képviselőiből, általános tanácsosokból és önkormányzati tanácsok küldötteiből álló elektori kollégium választja, míg a Szenátus háromszor felével újul meg. év [29] . A legutóbbi szenátusválasztásra 2017 szeptemberében került sor.
Az Országgyűlés, amelynek képviselőit közvetlen, általános választójog alapján választják 5 évre, 577 képviselőből áll, akik közül 555 a metropolisz, 22 pedig a tengerentúli területek képviselője. Az Országgyűlés tagjait közvetlen, általános választójog alapján választják, öt évre. A legutóbbi országgyűlési képviselőválasztást 2017. június 11-én és 18-án tartották. Mindkét kamara funkciójukon - a kormány tevékenységének ellenőrzésén túl - törvényeket dolgoz ki és fogad el. Egyet nem értés esetén a végső döntést az Országgyűlés hozza meg.
Franciaország igazságszolgáltatási rendszerét az alkotmány VIII. szakasza, „Az igazságszolgáltatásról” szabályozza. Az ország elnöke az igazságszolgáltatás függetlenségének záloga, a bírák státuszát organikus jog határozza meg, maguk a bírák pedig elmozdíthatatlanok. A francia igazságszolgáltatás a kollegialitás, a professzionalizmus, a függetlenség elvein alapul, amelyeket számos garancia biztosít. Az 1977-es törvény megállapította, hogy a polgári és közigazgatási ügyekben az igazságszolgáltatás költségeit az állam viseli. Ez a szabály nem vonatkozik a büntető igazságszolgáltatásra. Szintén fontos alapelvek az igazságszolgáltatás előtti egyenlőség és a bírák semlegessége, az ügy nyilvános tárgyalása és az ügy kettős tárgyalásának lehetősége. A törvény lehetővé teszi a semmítési fellebbezés lehetőségét is [30] .
Franciaország igazságszolgáltatási rendszere többlépcsős, és két ágra osztható - magára az igazságszolgáltatási rendszerre és a közigazgatási bíróságok rendszerére. Az általános hatáskörű bíróságok rendszerében a legalacsonyabb szintet a kisfokú bíróságok foglalják el. Az ilyen bíróságon az ügyeket a bíró személyesen tárgyalja. Mindazonáltal mindegyiküknek több bírója van . A Kisfokú Bíróság a jelentéktelen összegű ügyeket tárgyalja, az ilyen bíróságok határozatai ellen nem lehet fellebbezni.
Büntetőügyekben ezt a bíróságot rendőrbíróságnak nevezik. Ezek a törvényszékek tanácsokra oszlanak: polgári ügyekre és javítóbíróságra. A Fellebbviteli Bíróság mindig kollektívan dönt. A Fellebbviteli Bíróság polgári jogi része két tanácsból áll: polgári és szociális ügyekre. Kereskedelmi kamara is működik. A vádirati kamara egyik funkciója a fegyelmi bíróság funkciója az igazságügyi rendőrség tisztjei (BM tisztek, katonai csendőrség stb.) vonatkozásában. Kiskorúak számára csendőrkamara is működik. Minden osztálynak van egy zsűrije. Ezenkívül Franciaországban speciális célú bírói testületek működnek: kereskedelmi bíróságok és katonai bíróságok.
A legfelsőbb bíróság a semmítőszék, amely szociális, kereskedelmi, három polgári és büntetőjogi tanácsból áll, a fellebbviteli bíróságok a fellebbviteli bíróságok, amelyek szociális, kereskedelmi, polgári, javítótanácsokból és fellebbviteli esküdtbíróságokból állnak. a büntető igazságszolgáltatás első foka a javítóbíróságok és az esküdtbíróságok, az elsőfokú polgári bíróságok - a nagyfokú bíróságok, a büntető igazságszolgáltatás legalacsonyabb szintje - a rendőrségi bíróságok, a polgári igazságszolgáltatás legalacsonyabb szintje - a bíróságok, a legalacsonyabb a kereskedelmi igazságszolgáltatás szintje - kereskedelmi bíróságok, a szociális igazságszolgáltatás legalacsonyabb szintje - munkaügyi tanács, a közigazgatási igazságszolgáltatás legmagasabb foka - az államtanács, a közigazgatási igazságszolgáltatás másodfokú bíróságai - a fellebbviteli közigazgatási bíróságok, a elsőfokú közigazgatási igazságszolgáltatási bíróságok – közigazgatási bíróságok. A legfőbb ellenőrző szerv a Számviteli Kamara, a helyi ellenőrző szervek a Regionális Számviteli Kamara, az Elnöki Feljelentési Bíróság a legfelsőbb bíróság, a Miniszteri Bíróság a Bíróság.
Az ügyészséget különböző szintű bíróságokon ügyészek képviselik. A Legfőbb Ügyész helyetteseivel a Fellebbviteli Bírósághoz tartozik. A Semmítőszéken működő Ügyészséghez tartozik a legfőbb ügyész, első helyettese és helyettesei, akik az igazságügyi miniszternek vannak alárendelve [31] .
A bírák oktatását a National School of Magistracy biztosítja.
A franciaországi önkormányzati rendszer a közigazgatási-területi felosztásnak megfelelően épül fel . Községek, osztályok és régiók képviselik, ahol választott testületek működnek.
A három függőleges csíkból – kék, fehér és piros – álló francia trikolór a francia forradalom három fő gondolatát – a szabadságot, az egyenlőséget és a testvériséget – közvetíti. Ez a színkombináció megjelenését Lafayette márkinak köszönheti , aki háromszínű, piros-fehér-kék kokárda viselését javasolta a forradalmian gondolkodó polgároknak. A vörös és a kék sokáig Párizs színének számított (és a forradalmárok ezt kihasználták a Bastille viharának napján ), míg a fehér a francia monarchia színe volt. Az 1790-ben először megjelent francia trikolórt ezt követően kissé módosították (eredetileg a vörös volt a sarkon, vagyis a bal oldalon), majd 1794-ben újratervezték. Bár a trikolór Napóleon waterloo-i veresége után használaton kívül volt, 1830-ban – ugyanannak a de Lafayette márkinak a segítségével – ismét megjelent, és a mai napig Franciaország zászlaja. A régi királyi zászló fehér alapon arany liliom volt ( oriflame ).
CímerA Második Birodalom ideje óta Franciaországnak nem volt saját, törvényhozási szinten jóváhagyott emblémája. Ennek ellenére számos hivatalos dokumentum ábrázolja az állam nem hivatalos emblémáját: az "RF" monogrammal ellátott szőrzetet babér- és tölgyágakkal díszített arcok hátterében .
A 2008. szeptemberi választások eredményét követően a szenátus 343 tagja a következőképpen oszlik meg:
A 2007. június 10-i és 17-i választások eredménye szerint az Országgyűlésnek 577 képviselője van, megoszlása a következő:
2010 márciusában regionális választásokat tartottak Franciaországban. Két szavazás eredménye alapján 1880 regionális tanácsi tanácsadót választottak meg. Választásokat tartottak az ország mind a 26 régiójában, köztük 4 tengerentúlon. A mostani regionális választásokat már a 2012-es elnökválasztás előtti erőpróbának titulálták.
A választást a „Szocialista Párt” vezette „Bal Unió” ellenzéki koalíció nyerte meg. A koalícióban az „Európa-Ökológia” és a „Baloldali Front” párt is szerepel. Az első fordulóban 29, 12 és 6 százalékot értek el, míg az „ Unió a Népi Mozgalomért ” elnöki párt mindössze 26 százalékot. A második forduló eredménye szerint a „baloldali Unió” a szavazatok 54 százalékát kapta, így Franciaország 22 európai régiója közül 21-ben részesítették előnyben. Sarkozy pártja csak az elzászi régiót hagyta maga mögött.
A második fordulóban összesen mintegy 2 millió szavazatot, azaz 9,17 százalékot kapott szélsőjobboldali Nemzeti Front sikere is meglehetősen váratlan volt. A párt az ország 12 régiójában jutott be a szavazás második fordulójába, mindegyikben átlagosan 18 százalékot kapott. A Provence-Alpes-Côte d'Azur régióban a pártok listáját vezető Jean-Marie Le Pen itt érte el pártja történetének legjobb eredményét: a szavazatok 22,87%-át szerezte meg, támogatóinak pedig 21-et szerzett. 123 képviselői mandátum a helyi tanácsban [33] . Észak-Franciaországban, a Sever-Pas-de-Calais régióban a Front National, amelynek helyi listáját Marine Le Pen pártelnök lánya vezette, a szavazók 22,20%-ával adta le voksát, ami garantálta az NF 18-at. 113 hely a regionális tanácsban [33] .
Jelenleg Franciaország a világpolitika egyik fő szereplője, kétségtelenül a modern világ "nagyhatalmának" nevezhető, és ez a feltevés a következő elveken alapul:
Franciaország az Európai Unió egyik alapító országa (1957 óta), és jelenleg aktív szerepet játszik politikájának meghatározásában.
Franciaországban találhatók olyan szervezetek, mint az UNESCO (Párizs), a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) (Párizs), az Interpol (Lyon), a Nemzetközi Súly- és Mértékiroda (BIPM) (Sevres).
Franciaország számos nemzetközi és regionális nemzetközi szervezet tagja :
Franciaország társelnöke az EBESZ minszki csoportjának, amely a hegyi-karabahi konfliktus rendezésével foglalkozó munkaszervezet [35] .
A francia külpolitika fő irányai közé tartoznak a következők:
1. Franciaországnak nagy befolyása van számos sürgető nemzetközi probléma megoldására, sikeresen megvalósítva külpolitikai érdekeit regionális és globális szinten egyaránt. A modern világ kihívásaira válaszokat keresve Franciaország a nemzetközi partnerek széles körével való interakcióra támaszkodik, és támogatást keres a kedvező külpolitikai döntésekhez.
2. Franciaország vezetése a külpolitika kialakítása során figyelembe veszi a politikai erők országon belüli egymásra épülésének sajátosságait, a történelmi múlt hagyományait és örökségét, a francia állam szerepéről és helyéről szóló kollektív elképzeléseket a világban. , valamint azokat a módszereket, amelyeket a francia külpolitikai érdekek érvényesítéséhez kell alkalmazni.
3. A külpolitika európai irányvonala Párizs prioritása, amely más területeken is jelentős hatással van a francia külpolitikára. Franciaország egyrészt az Európai Unió képviselőjeként lép fel, ami megerősíti pozícióját az EU-n kívüli nemzetközi partnerekkel folytatott párbeszédben. Másrészt az európai uniós tagság bizonyos korlátot jelent Párizs számára, mivel Franciaország kénytelen egyre jobban összehangolni politikáját uniós partnereivel.
4. Franciaország hajtóerőként lép fel az európai integrációs folyamat fejlesztésében, amely különösen a Lisszaboni Szerződés előkészítésében és elfogadásában, valamint a 2008-ban kialakult adósságválság leküzdését célzó intézkedések kidolgozásában nyilvánult meg. eurózóna. Az ilyen irányú politikát építő Párizs nemcsak kitartásról tett tanúbizonyságot érdekeinek megvalósításában, hanem rugalmasságáról is, hozzájárulva a kölcsönösen elfogadható megoldások kidolgozásához.
5. A Lisszaboni Szerződés, amelynek előkészítésében és elfogadásában Franciaország fontos szerepet játszott, célja, hogy az EU intézményeit hozzáigazítsa az új, kibővített összetételhez. Párizs aktív szerepvállalása a Szerződés előkészítésében tanúsította, hogy érdeklődik az intézményi reformok és az EU geopolitikai szerepének megerősítése iránt, beleértve az „európai védelmi identitás” kialakítását.
6. A Lisszaboni Szerződés fontos lépés volt az EU szövetségi szövetséggé alakulása felé, amely egyértelműen elismerte az Európai Unió érdekeinek dominanciáját a tagországok érdekeivel szemben. Bár Franciaország hivatalosan nem támogatja az EU szövetségi struktúrájára való áttérés gondolatát, ezeket a döntéseket támogatta, mint az európai integráció további fejlődéséhez szükséges új körülmények között.
7. Franciaország álláspontja az eurózóna adósságválságának leküzdésének kérdéseivel kapcsolatban az egységes európai valuta fenntartása iránti rendkívüli érdekét jelzi. A válság leküzdését célzó, uniós szinten meghozott, a központi hatóságok monetáris szférában fennálló jogkörének erősítését célzó intézkedések az EU további föderáció felé történő elmozdulásáról tanúskodtak. Franciaország hozzájárulását ezen intézkedések bevezetéséhez az magyarázza, hogy ezek létfontosságúak voltak a közös európai valuta megmentése szempontjából.
8. Franciaország legjelentősebb partnere az Európai Unióban Németország maradt. A megalakult politikai francia-német tandem a két ország álláspontjának közelségéről beszél az európai politika sokféle kérdésében. Párizs és Berlin aktívan együttműködtek az európai építkezés minden fő kérdésében a megoldások kidolgozásában. A francia-német interakció vált a legfontosabb tényezővé, amely hozzájárult a Lisszaboni Szerződés előkészítéséhez és elfogadásához. A tandem jelentős szerepet játszott az euróövezeti adósságválság leküzdésében. Ez azonban nem jelentette az eltérések teljes hiányát vagy a verseny hiányát a két ország között.
9. Franciaország európai politikájának tanulmányozása egyfajta informális „szakosodás” növekedésének tendenciáját tárta fel az EU-n belül. Németország „keleti” irányú pozícióinak erősödésével összefüggésben (kapcsolatok Oroszországgal , FÁK-országokkal , kelet-európai államokkal) Franciaország egyre inkább a mediterrán térség országai és Észak-Afrika felé fordul.
10. Az új évszázad első évtizedében Franciaország nagy figyelmet fordított az Egyesült Államokkal fenntartott kapcsolatok fejlesztésére . Párizst és Washingtont egy közös ideológia köti össze, amely a magántulajdon sérthetetlenségének, a demokrácia és az emberi jogok védelmének eszméire épül. Ugyanannak a „nyugati családnak” a tagjai, sokrétű együttműködés alakul ki közöttük. A francia-amerikai kapcsolatok azonban soha nem voltak könnyűek. A felek nemcsak együttműködtek, hanem egyúttal versengtek is egymással számos kérdésben.
11. Az Egyesült Államok továbbra is Franciaország legnagyobb kereskedelmi és gazdasági partnere az Európai Unión kívül. A két ország közötti kereskedelmi és gazdasági együttműködés legfontosabb tényezője az amerikai vezető szerep megőrzése a tudományintenzív termékek fejlesztésében és gyártásában, ami meghatározza Franciaország különleges érdeklődését e kapcsolatok fejlesztésében.
12. A francia vezetés egyik fő feladata a globalizáció kontextusában a francia gazdaság versenyképességének megőrzése a társadalmi orientáció megőrzése mellett. A társadalmi-gazdasági szféra terheinek csökkentése és a katonai kiadások csökkentése érdekében Párizs egyre inkább kihasználja a nemzetközi munkamegosztás előnyeit, az EU és a NATO partnereivel való együttműködésre támaszkodva a modern fegyverek és eszközök létrehozásában. kommunikáció. Franciaország aktív résztvevője a fejlett technológiák felhasználásán alapuló egységes transzatlanti katonai-ipari komplexum kialakításának, és az Egyesült Államokat nemcsak a legnagyobb Európán kívüli kereskedelmi partnernek tekinti, hanem rendkívül jelentős katonai és politikai szövetségesének is. [36] .
Tevékenységek a NATO-banFranciaország tagja volt a NATO-nak (1949 óta), de de Gaulle elnök vezetése alatt 1966-ban kilépett a szövetség katonai részéből, hogy önálló biztonságpolitikáját folytathassa. Jacques Chirac elnök hivatali ideje alatt megnőtt Franciaország tényleges részvétele a NATO védelmi struktúráiban.
Miután 2007 májusában Nicolas Sarkozy elnök lett, Franciaország 2009. április 4-én visszatért a Szövetség katonai struktúrájához. Franciaország NATO-politikája, kezdve François Mitterrand-dal, egymást követő jellegű volt. 1991 januárjában a francia csapatok részt vettek a Kuvait felszabadítását célzó Sivatagi vihar hadműveletben . 1999-ben Franciaország részt vett a NATO katonai műveleteiben Boszniában és Koszovóban . Franciaország aktívan részt vett a 2008 augusztusában eszkalálódó grúz-oszét konfliktus rendezésében . Az orosz és francia elnökök – Dmitrij Medvegyev és Nicolas Sarkozy – 2008. augusztus 12-i moszkvai tárgyalásokon tartott találkozóján aláírták a katonai konfliktus megoldásának tervét, amelyet Medvegyev-Sarkozy tervnek neveztek .
Általánosságban elmondható, hogy Franciaország azon kevés országok közé tartozik, amelyek fegyveres erői saját gyártású modern fegyverek és katonai felszerelések szinte teljes skálájával rendelkeznek - a kézi lőfegyverektől a támadó nukleáris repülőgép-hordozókig.
Franciaország atomfegyverrel rendelkező ország. A francia kormány hivatalos álláspontja mindig is az volt, hogy "korlátozott nukleáris arzenált hozzon létre a szükséges minimális szinten". A mai napig ez a szint négy nukleáris tengeralattjáró és körülbelül száz nukleáris rakétákkal felszerelt repülőgép [37] .
A köztársaság szerződéses szolgálati rendszerrel rendelkezik, és nincs katonai szolgálat. A katonai személyzet, amely magában foglalja az összes egységet, körülbelül 270 ezer ember. Ugyanakkor a köztársasági elnök, Nicolas Sarkozy által kezdeményezett reform szerint a főként adminisztratív beosztású alkalmazottak 24%-át el kell bocsátani a hadseregtől [38] .
Egy 2017. január 1-i becslés szerint Franciaország lakossága 64 859 773 fő volt a metropoliszban és 66 991 000 fő – a tengerentúli területeket is figyelembe véve [39] .
Franciaország népsűrűsége 103 fő/km². E mutató szerint az ország a 14. helyen áll az Európai Unió országai között . A teljes termékenységi ráta Franciaországban az egyik legmagasabb Európában – 2,01 gyermek jut egy reproduktív korú nőre. Franciaországban 57 városi település van, amelyek lakossága meghaladja a 100 000 főt .
Franciaország legnagyobb városi agglomerációinak lakossága 2016-ban (ezer fő) [40] :
2006-ban a lakosság 10,1%-a volt külföldi származású (vagyis születésekor nem volt francia állampolgár), ebből 4,3%-a kapott francia állampolgárságot [41] .
A francia politikai lexikon nem használja a „nemzeti kisebbség”, sőt „nemzetiség” fogalmát abban az értelemben, ahogyan ezt a szót a Szovjetunióban és a posztszovjet Oroszországban értették. A francia lexikonban a „nationalité” szó kizárólag „állampolgárságot” jelent, a „national, nationale” jelző pedig az államhoz – a Francia Köztársasághoz – tartozást, hiszen a köztársaság a „nemzetből” – az államot birtokló népből – származik. , nemzeti szuverenitás, amelyet a Francia Köztársaság Alkotmányának 3. cikke rögzít. Így Franciaországban nincs hivatalos etnikai statisztika [42] .
A szovjet enciklopédiák 1975-re közölnek adatokat az ország etnikai összetételéről, anélkül azonban, hogy leírnák az értékelési módszereket: a lakosság mintegy 90%-a francia nemzetiségű volt. A nemzeti kisebbségek közé tartoznak az elzásziak és a lotharingiaiak (kb. 1,4 millió fő), a bretonok (1,25 millió fő), a zsidók (kb. 500 ezer fő), a flamandok (300 ezer fő), a katalánok (250 ezer fő), a baszkok (140 ezer fő) ill. korzikaiak (280 ezer fő) [43] .
Ugyanezen okok miatt a franciaországi örmények számának becslése is kétértelmű : különböző források szerint 350 000 és 500 000 fő között mozog [44] .
Az elzásziak németül alemann nyelvjárást, a lotharingiai frank dialektusokat beszélik. A legtöbb elzászi irodalmi nyelv a német. Az elzásziak többsége katolikus, a falusiak között vannak protestánsok (lutheránusok és reformátusok).
A bretonok az indoeurópai család kelta csoportjának breton nyelvét beszélik, amelynek négy dialektusa van: Trégières, Cornish, Vannes és Leonard. Ez képezte az irodalmi nyelv alapját. Bretagne nyugati részén körülbelül 200 000 ember beszél bretonul. Kelet-Bretagne-ban gyakori a francia nyelvjárás - Gallo. De a fő gondolat nem a nyelv, hanem a közös történelem, származás, különleges földrajzi eredet, és ebből következően különleges gazdasági tevékenységek. Bretagne a kelta kultúra fejlődésének központja.
A flamandok az ország északi részén, az úgynevezett francia Flandriában élnek. Dél-hollandul beszélnek. Vallásuk szerint többnyire katolikusok.
Korzikaiak (önneve "Corsi") Korzika szigetén élnek. Beszélnek franciául. A mindennapi életben két olasz nyelvjárást használnak: chismontan és oltremontan. A katolicizmust vallják.
A franciaországi baszkok (önnevén euskaldunak - "baszk nyelvűek") a Labour , Soule és Alsó-Navarra régiókban élnek ; Spanyolországban - Vizcaya , Gipuzkoa , Alava , Navarra tartományok . A baszk nyelv elszigetelt nyelv, ráadásul dialektusokra oszlik. A hivatalos nyelvek a francia és a spanyol. A baszkok a katolicizmust vallják [45] .
2019-ben 6,7 millió bevándorló élt Franciaországban, ami az ország lakosságának 9,9%-át tette ki [46] . 2018-ban összesen 14 millió ember (a francia lakosság 20,9%-a) volt bevándorló és közvetlen leszármazottja [47] . A 2011-es becslések szerint a 60 év alatti francia lakosság 30%-a harmadik generációs bevándorló volt [48] [47] .
A minimális órabért Franciaországban (SMIC) az állam határozza meg és módosítja. 2010-ben ez 8,86 €/óra, ami 1343,77 €/hónak felel meg (az órabérek havira való átszámítását az INSEE végzi 35 órás munkahét alapján) [49] .
Franciaországban a bérek hozzávetőleg 10%-a SMIC szinten van (az ideiglenes állásoknál ez az arány 23%) [50] . Ugyanakkor a dolgozó franciák mintegy felének teljes éves jövedelme SMIC szinten van [51] .
A bérek eloszlása országszerte egyenetlen: a párizsi régió az átlagbérek nagy - évi 27 ezer euró - különbségével vezet, a többi régió átlagkeresete évi 18-20 ezer euróra esik [52] .
A családi jövedelmet fogyasztási egységre (PU) becsülik – a család első felnőttét egységnek tekintjük, a többi 14 év alatti családtagot 0,3, 14 éves és annál idősebbek esetén – 0,5. A francia családok mindössze 10%-ának jövedelme meghaladja a 35 700 € / PU , 1% - több mint 84 500 € / PU , 0,1% - több mint 225 800 € / PU , 0,01% - 687 900 € / PU [53] .
2017-től az átlagbér Franciaországban 2998 euró (bruttó) [54] [55] és 2225 euró (nettó) havonta. 2020. január 1-től a minimálbér Franciaországban 1539,42 euró (bruttó) és 1219 euró (nettó) [56] [57] .
Franciaország szekuláris ország, a lelkiismereti szabadságot alkotmányos törvény biztosítja. Itt született meg és fejlődött ki a szekularizmus doktrínája, az 1905-ös törvény értelmében az állam szigorúan elkülönül minden vallási szervezettől. Franciaország az 1872-es népszámlálás óta nem gyűjtött hivatalosan adatokat a vallási hovatartozásról, így nehéz megbecsülni az ország lakosságának vallási összetételét. Az 1872-es törvényt, amely megtiltotta a hatóságok számára, hogy adatokat gyűjtsenek az emberek etnikai hovatartozására vagy vallási meggyőződésére vonatkozóan, megerősítette az 1978-as törvény, amely hangsúlyozza az olyan személyes adatok gyűjtésének vagy felhasználásának tilalmát, amelyek feltárják egy személy faji, etnikai, politikai, filozófiai, ill. vallási nézetek [59] . A köztársaság szekuláris jellegét identitásként érzékelik. Amikor a francia nemzet megszűnik egységesnek lenni, akkor a vallási jellegű kérdéseket meglehetősen fájdalmasan érzékelik.
A Francia Statisztikai Intézet ( INSEE ) 2008-as kutatása ( 2015-ös Le Monde újságkiadvány [60] ):
A WIN-Gallup International 2012-es globális tanulmánya [61] szerint Franciaország a világ egyik legkevésbé vallásos országa volt. A tanulmány szerint 1671 válaszadó közül:
A legnagyobb protestáns egyházak a Franciaországi Egyesült Protestáns Egyház (400 ezer [62] ) és az Elzászi és Lotaringiai Protestáns Egyházak Szövetsége (210 ezer [63] ); mindkét templom a reformátusok és az evangélikusok összevonásával jött létre . A leggyorsabban növekvő felekezetet a pünkösdiek képviselik (2001-ben 307 000 [64] ).
A The World Factbook szerint Franciaország lakosságának vallás szerinti összetétele 2015-ben: keresztények (döntően katolikusok ) - 63-66%, muszlimok - 7-9%, buddhisták - 0,5-0,75%, zsidók - 0,5- 0,75%, ateisták - 23-28%, mások - 0,5-1,0% [59] .
Franciaország lakosságának vallás szerinti összetétele 2019-ben: katolikusok - 41%, vallástalanok - 40%, muszlimok - 5%, egyéb vallások - 5%, evangélikusok - 2%, ortodoxok - 2%, egyéb keresztények - 2%. Buddhisták - 1%, zsidók - 1%, nincs adat - 1% [13] .
Az állam hivatalos nyelve a francia , amelyet a lakosság nagy része beszél. Az indoeurópai nyelvcsaládhoz tartozik ( román csoport , gallo-román alcsoport ). A népi latinból fejlődött ki, és távolabb került tőle, mint bármely más román nyelv [65] . Írás a latin ábécé alapján .
A modern francia az úgynevezett Langue d' Oilból, az észak-franciaországi gallo-román dialektusból származik, ellentétben az okszitán-román nyelvjáráscsoporttal (Langue d'Oc), amely délen Occitaniában volt gyakori . A francia dialektusok két fő csoportja közötti különbség az "igen" (olaj / oc) kiejtésének volt köszönhető. Jelenleg a Langue d'Oil szinte kiszorította a Langue d'Oc-ot. Ennek ellenére Franciaországban mind az északi, mind a déli alcsoport különböző dialektusait még mindig használják a mindennapi életben.
1994-ben nyelvtörvényt ( Law Toubon ) fogadtak el. Ebben a francia nyelvet nemcsak a köztársaság nyelveként rögzítették, hanem az idegen szavakkal, kölcsönzésekkel való eltömődéstől is megóvták.
Franciaországban a hivatalos nyelv mellett 7 nyelv és dialektus rendelkezik őshonos regionális nyelv státuszával: baszk, breton, flamand, elzászi (német), katalán, korzikai (olasz), okszitán [66] . 2010 nyarán módosították a francia alkotmányt , amely gyakorlatilag egyenrangúvá tette a franciát és a regionális nyelveket, és elismerte az utóbbit "az ország örökségének részének" [67] .
Franciaország magasan fejlett posztindusztriális ország, ipari termelés tekintetében az egyik vezető helyet foglalja el a világon. A bruttó hazai termék értéke 1,9 billió euró (2,6 billió dollár) volt 2009-ben [68] . Ugyanebben az évben az egy főre jutó GDP 30 691 euró ( 42 747 dollár ) volt. A nominális GDP tekintetében Franciaország a 6. gazdasági hatalom a világon az USA, Kína , Japán , Németország és az Egyesült Királyság után (a 2018-as adatok szerint) [69] . 551 602 km² nagyvárosi területével és 64 millió lakosával, beleértve a tengerentúli területeket is, Franciaország "nagy" országnak számít. Gazdasági súlya pedig lehetővé teszi számára, hogy a nemzetközi színtéren az egyik kulcsszerepet töltse be. Franciaország élvezi természeti előnyeit, az európai földrajzi elhelyezkedéstől kezdve egészen a Nyugat-Európa fő kereskedelmi útvonalaihoz való hozzáférésig: a Földközi-tenger, a La Manche csatorna és az Atlanti-óceán.
E tekintetben az 1957-ben megalakult Közös Európai Piac jótékony tényező volt a francia vállalkozások fejlődésében, bár az egykori gyarmatok és tengerentúli területek továbbra is jelentős kereskedelmi partnerek.
Vas- és uránércek, bauxit bányászata . A feldolgozóipar vezető ágazatai a gépipar, ezen belül az autóipar, az elektromos és elektronikai (televíziókészülékek, mosógépek stb.), a légi közlekedés, a hajógyártás (tartályhajók, tengeri kompok) és a szerszámgépgyártás. Franciaország a világ egyik legnagyobb vegyi és petrolkémiai termékek (beleértve a nátronlúgot, szintetikus gumit , műanyagokat, műtrágyákat, gyógyszereket és egyebeket), vas- és színesfémek (alumínium, ólom és cink) gyártója. A francia ruhák, cipők, ékszerek, parfümök és kozmetikumok , konyakok , sajtok (kb. 400 fajtát gyártanak) nagyon híresek a világpiacon.
Franciaország Európa egyik legnagyobb mezőgazdasági terméktermelője, a világon az egyik vezető helyet foglalja el a szarvasmarha, sertés, baromfi, valamint a tej-, tojás- és hústermelés tekintetében. A mezőgazdaság a GDP hozzávetőleg 4%-át és az ország dolgozó lakosságának 6%-át adja. A francia mezőgazdasági termékek az EU termelésének 25%-át teszik ki. A mezőgazdasági területek területe 48 millió hektár, ami a metropolisz területének 82%-át teszi ki. A társadalmi-gazdasági szerkezet jellegzetessége a gazdaságok meglehetősen kis mérete. Az átlagos földterület 28 hektár, ami meghaladja az EU számos országának megfelelő adatát. Nagy a széttagoltság a földtulajdonban. A gazdaságok több mint fele a tulajdonosok földjén található. A nagyüzemek a termelés vezető ereje. A mezőgazdasági területek 52%-a 50 hektárnál nagyobb gazdaságokra esik, amelyek összlétszámuk 16,8%-át teszik ki. A termékek több mint 2/3-át adják, domináns pozíciót foglalva el a mezőgazdaság szinte valamennyi ágának termelésében. A mezőgazdaság fő ága a hús- és tejtermelő szarvasmarha-tenyésztés. A gabonatermesztés dominál a növénytermesztésben; fő növényei a búza, árpa, kukorica. Fejlesztik a borászatot (a világ vezető bortermelője), a zöldségtermesztést és a kertészetet; virágkertészet; halászat és osztrigatenyésztés. Mezőgazdasági termékek: búza, gabonafélék, cukorrépa, burgonya, borszőlő; marhahús, tejtermékek; hal. A mezőgazdaság erősen iparosodott. A gépekkel való telítettség és a műtrágyahasználat tekintetében a második helyen áll Hollandia, a Német Szövetségi Köztársaság és Dánia után. A technikai felszereltség, a mezőgazdaság fejlesztése az ország mezőgazdasági termékekből való önellátásának növekedéséhez vezetett. Gabona, cukor esetében meghaladja a 200%-ot, vajnál, tojásnál, húsnál - 100%-ot.
Franciaországban nagyon elterjedt a borkészítés. A megtermelt bor mennyiségét tekintve Franciaországot csak Spanyolország előzi meg, míg Kína és Olaszország felzárkózik [70] .
Franciaország különböző szőlőfajtáknak ad otthont, mint például a Cabernet Sauvignon , Chardonnay , Sauvignon Blanc és Syrah , amelyeket jelenleg világszerte termesztenek. Ezenkívül Franciaországban jelentek meg olyan fontos kulcsfogalmak, mint a " terroir " és az " appellation ". Számos borkészítési hagyományt hozott létre, amelyek idővel más országokra és kontinensekre is átterjedtek. A francia borászat az egész világon elismert – nemcsak fontos exportcikk, hanem a nemzeti büszkeség forrása is.
A francia borászat ma nehéz időket él át, elsősorban a piaci verseny fokozódása miatt. Az elmúlt 30 évben Franciaország részesedése a globális borkereskedelemben 30%-kal csökkent. A piac felső szegmensének francia borai a magas árak ellenére továbbra is keresettek mind Franciaországban, mind külföldön, de az alsó és közepes árkategóriájú borokat Vins de France általános néven ("Borok Franciaország") és szabványos, egységes ízűek lesznek, ezen ital szerelmesei számára készültek Észak-Európa országaiban, és különösen az Egyesült Királyságban, amely Franciaországban továbbra is a borászok legnagyobb külföldi piaca [71] .
Franciaország évente mintegy 220 millió tonna különféle fűtőanyagot fogyaszt el, miközben az atomerőművek jelentős szerepet töltenek be az energiatermelésben, a megtermelt villamos energia háromnegyedét állítják elő (58 erőmű június 1 -jén 63,13 GW összteljesítménnyel) . , 2011. www.world-nuclear.org . Elérés dátuma: 2021. április 14. ). Franciaország legnagyobb áramtermelője az Électricité de France történelmi monopóliuma .
Franciaország vízerőmű - hálózata a legnagyobb Európában. Területén mintegy 500 vízerőmű található. A francia vízierőművek 20 000 MW energiát termelnek.
Az erdők a terület több mint 30%-át teszik ki, ezzel Franciaország Svédország és Finnország után a harmadik helyen áll az Európai Unió országai között. 1945 óta Franciaország erdőterülete 46%-kal nőtt, az elmúlt 200 évben pedig megduplázódott. Franciaországban 136 fafaj él, ami nagyon ritka egy európai országban. Növekszik itt a nagytestű állatok száma is: az elmúlt 20 év alatt a szarvasok száma megkétszereződött, az őzek száma pedig megháromszorozódott.
Franciaország jelentős vasérc-, uránérc-, bauxit-, hamuzsír- és kősó-, szén-, cink-, réz-, ólom-, nikkel-, olaj- és fakészletekkel rendelkezik. A széntermelés fő régiói Lotaringia (9 millió tonna) és a Közép-hegység szénmedencéi. 1979 óta a szénimport meghaladja a termelést. Jelenleg az ilyen típusú üzemanyagok legnagyobb beszállítói az USA, Ausztrália és Dél-Afrika . Az olaj és olajtermékek fő fogyasztói a közlekedési és hőerőművek , Franciaország pedig Szaúd-Arábiából , Iránból , Nagy-Britanniából , Norvégiából, Oroszországból, Algériából és számos más országból importál olajat. A gáztermelés nem haladja meg a 3 milliárd m³-t . Franciaország egyik legnagyobb gázmezője, a Pireneusokban található Lac nagyrészt kimerült. A fő gázszolgáltatók Norvégia , Algéria, Oroszország, Hollandia , Nagy-Britannia, Nigéria és Belgium . A Gaz de France az egyik legnagyobb gázipari vállalat Európában. A társaság fő tevékenysége a földgáz feltárása, termelése, marketingje és elosztása [72] . Franciaország természeti gazdagságának megőrzése és növelése érdekében az állam létrehozta:
– 7 nemzeti park (például Parc national de la Vanoise, Parc national de la Guadeloupe, Parc National des Pyrénées stb.),
— 156 természetvédelmi terület,
— 516 biotóp-védelmi övezet,
- 429 parti őrség által védett helyszín,
- 43 természeti regionális park, amelyek Franciaország teljes területének több mint 12%-át fedik le.
2006-ban Franciaország 47,7 milliárd eurót különített el környezetvédelemre, ami lakosonként 755 euró. A szennyvíz és a hulladékkezelés ezeknek a költségeknek a 3/4-ét teszi ki. Franciaország számos nemzetközi megállapodásban és egyezményben vesz részt, köztük az Egyesült Nemzetek Szervezete által kidolgozottakban az éghajlattal, a biológiai sokféleséggel és az elsivatagosodással kapcsolatban.
Export: gépészeti termékek, beleértve a szállítóeszközöket (az érték kb. 14%-a), autók (7%), mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek (17%; az egyik vezető európai exportőr), vegyipari termékek és félkész termékek stb. a Világbanknak ben 2012-ben Franciaország a világon a második helyen állt az Egyesült Államok után a búzaexportban (20,3 millió tonna 6,7 milliárd dollár értékben) [73] .
Franciaország a világ leglátogatottabb országa (az idelátogató külföldiek számát tekintve); Párizs a legtöbb turisztikai város; Az Eiffel-torony a világ leglátogatottabb és legnépszerűbb látványossága, ami azt jelenti, hogy Franciaország a világ turizmusának vitathatatlan bajnoka.
A nemzetközi turisztikai bevételek azonban jóval magasabbak az Egyesült Államokban (81,7 milliárd dollár), mint Franciaországban (42,3 milliárd dollár), ami a turisták rövidebb franciaországi tartózkodásával magyarázható: az Európába látogatók általában a szomszédos, nem kevésbé vonzó országokat keresik fel. Ráadásul a francia turista inkább családi, mint vállalkozás, ami szintén magyarázza a turisták alacsonyabb költségeit Franciaországban.
2010-ben mintegy 76,8 millióan látogattak Franciaországba [74] , ami abszolút rekord. A francia turizmus külső mérlege pozitív: 2000-ben az idegenforgalmi bevételek 32,78 milliárd eurót tettek ki, míg a külföldre utazó francia turisták mindössze 17,53 milliárd eurót költöttek.
Ami kétségtelenül vonzza a látogatókat Franciaországba, az a tájak sokfélesége, az óceánok és tengerek partjainak hosszú sorai, a mérsékelt éghajlat, a sokféle műemlék, valamint a francia kultúra, konyha és életmód presztízse.
Az Egyesült Nemzetek Turisztikai Világszervezetének (UNWTO) 2017-es nemzetközi turistaáramlásra vonatkozó statisztikái szerint Franciaország végzett 86,9 millió látogatóval [75] [76] .
Vasúti szállítás
A vasúti közlekedés Franciaországban nagyon fejlett. A helyi és éjszakai vonatok, köztük a TGV (nagysebességű vonatok) összekötik a fővárost az ország összes nagyvárosával, valamint Európa szomszédos országaival. Ezeknek a vonatoknak a sebessége 320 km/h. A francia vasúthálózat 29 370 km hosszú , és Nyugat-Európa leghosszabb vasúthálózata. Andorra kivételével minden szomszédos országgal van vasúti összeköttetés.
Franciaországban a metró Párizsban , Lyonban , Marseille -ben , Lille -ben, Toulouse - ban és Rennes -ben érhető el . Rouenben - részben földalatti nagysebességű villamos . A metrórendszeren kívül Párizs RER -hálózattal rendelkezik , amely mind a metrórendszerhez, mind az elővárosi vonathálózathoz kapcsolódik .
Közúti közlekedés
Az úthálózat az ország egész területét meglehetősen sűrűn lefedi. Az utak teljes hossza 951 500 km .
Franciaország főbb útjait a következő csoportokra osztják:
A városokban 50 km/h a sebességkorlátozás. A biztonsági öv használata kötelező. A 10 év alatti gyermekeket speciális üléseken kell szállítani.
Légi közlekedés
Franciaországban körülbelül 475 repülőtér található. Közülük 295-nek van burkolt vagy betonozott leszállópályája, a maradék 180 pedig burkolatlan (2008-as adatok) [77] . A legnagyobb francia repülőtér a Roissy-Charles de Gaulle repülőtér , amely Párizs külvárosában található. A francia nemzeti légitársaság , az Air France a világ szinte minden országába üzemeltet járatokat.
Franciaország hatalmas kulturális örökséggel rendelkezik. Gazdag, változatos, tükrözi a nagy regionális különbségeket, valamint a különböző korokból származó bevándorlási hullámok hatását. Franciaország nagyszerű matematikusokat, számos filozófust, írót, művészt adott a civilizációnak, a felvilágosodás korát , a diplomácia nyelvét, egy bizonyos egyetemes emberfogalmat és még sok minden mást. A francia évszázadok óta az egyik fő nemzetközi nyelv , és nagyrészt a mai napig megtartja ezt a szerepet. Történelmének hosszú időszakaiban Franciaország volt a fő kulturális központ, amely eredményeit szerte a világon terjesztette. Sok területen, például a divatban vagy a moziban , továbbra is vezető pozíciót tart fenn a világon. Párizs az UNESCO - az Egyesült Nemzetek Oktatási, Tudományos és Kulturális Szervezete - székhelye.
A hagyományos francia étkezés előételekkel (ebédre meleg vagy hideg előétel) kezdődhet, amit leves követ, majd főétel, saláta és sajt. Az étkezés desszerttel vagy gyümölccsel zárul. Az étkezés fontos része a sajt, amelyből több mint 200 fajta van. Franciaországban készült egy olyan étel, mint a tiszta húsleves leves. A borok a franciák különleges büszkeségei. A francia borok királya Bordeaux és Burgundia. A konyak is világhírű.
Franciaország területén mind az ókori építészet , elsősorban Nimes -ben, mind a 11. században legelterjedtebb román stílus jelentős emlékei őrződnek meg. Ez utóbbi jellegzetes képviselői például a toulouse -i Szent Szaturnin-bazilika katedrálisai , Európa legnagyobb román stílusú temploma, valamint a poitiers - i Notre-Dame-la-Grand templom . A középkori francia építészet azonban elsősorban gótikus szerkezeteiről ismert [78] . A gótikus stílus Franciaországban keletkezett a 12. század közepén, az első gótikus katedrális a Saint-Denis-bazilika volt (1137-1144). A Chartres -i , Amiens -i és Reims -i katedrálisok a gótikus stílus legjelentősebb alkotásai Franciaországban , de általában véve rengeteg gótikus műemlék maradt fenn Franciaországban, a kápolnáktól a hatalmas katedrálisokig. A 15. században elkezdődött az úgynevezett " lánggó gótika " korszaka, amelyből csak néhány példa jutott le hozzánk, mint például a párizsi Saint-Jacques-torony vagy a roueni katedrális egyik kapuja . A 16. században, I. Ferenc uralkodása óta, a francia építészetben kezdődik a reneszánsz , amelyet jól reprezentálnak a Loire-völgyi kastélyok - Chambord , Chenonceau , Cheverny , Blois , Azay-le-Rideau és mások -, valamint a palota . Fontainebleau-ból .
A 17. század a barokk építészet virágkora , amelyet nagy palota- és parkegyüttesek, például Versailles és a Luxembourg-kert , valamint hatalmas kupolás épületek, mint például a Val de Grace vagy a Les Invalides jellemeznek . A barokkot a 18. században a klasszicizmus váltotta fel . Ez a korszak tartalmazza a várostervezés első példáit , egyenes utcákkal és perspektívákkal, a városi tér szervezésével, mint például a párizsi Champs Elysees . A klasszicista építészet példái közé tartozik számos párizsi műemlék, mint például a Panthéon (az egykori Saint-Genevieve-templom) vagy a Madeleine-templom . A klasszicizmus fokozatosan áttér az empire stílusra , a 19. század első harmadának stílusára, amelynek Franciaországban a mércéje a Place Carruzel íve . Az 1850-es és 1860-as években Párizs teljes átépítését hajtották végre, melynek eredményeként korszerű megjelenést kapott, körutakkal, terekkel, egyenes utcákkal. 1887-1889 között épült fel az Eiffel-torony, amelyet bár a kortársak jelentős elutasításban részesítettek, jelenleg Párizs egyik szimbólumaként tartják számon. A 20. században a modernizmus elterjedt az egész világon , amelynek építészetében Franciaország már nem játszott vezető szerepet [79] , azonban Franciaországban ennek ellenére születtek kiváló stíluspéldák, mint például a ronchampi templom , amelyet Le épített. Corbusier , vagy kifejezetten a párizsi La Defense üzleti negyed tervéhez készült a Grand Arch - kal . A Tour First felhőkarcoló ugyanabban a Defense-ben található - 231 méteres magasságával a 26. helyet foglalja el Európa legmagasabb épületeinek listáján (beleértve Oroszországot 80] ), a 8. az EU legmagasabb épületeinek listáján. , és Franciaország legmagasabb épülete (de nem épület [81] ).
Bár Franciaország figyelemre méltó példákat hozott a középkori művészetre (gótikus katedrálisok szobra, Jean Fouquet festménye, könyvminiatűr , amelynek csúcsát a limburgi testvérek a Berry herceg csodálatos óráinak tartják ) és a reneszánsz művészet ( Limoges zománcok , festészet: François Clouet , a fontainebleau-i iskola ) és a 17. században ( Georges de Latour ) a francia művészet mindig más országok, elsősorban Olaszország és Hollandia árnyékában volt. A 17. században a legnagyobb francia mesterek ( Nicolas Poussin és Claude Lorrain festők, Pierre Puget szobrász ) életük jelentős részét Olaszországban töltötték, amely akkoriban a világművészet központja volt. Az első festészeti stílus Franciaországban a 18. századi rokokó stílus volt , amelynek legnagyobb képviselői Antoine Watteau és Francois Boucher voltak . A 18. század második felében a francia festészet Chardin csendéletein és Greuze női portréin áthaladva eljutott ahhoz a klasszicizmushoz, amely az 1860-as évekig uralta a francia akadémiai művészetet. Ennek az irányzatnak a fő képviselői Jacques Louis David és Dominique Ingres voltak .
Ezzel párhuzamosan Franciaországban kialakultak a páneurópai művészeti irányzatok, amelyek jelentősen eltértek a hivatalos akadémiai irányzattól: romantika ( Theodore Géricault és Eugene Delacroix ), orientalizmus ( Jean-Leon Gerome ), a „ Barbizon Iskola ” realista tájképe, melynek legkiemelkedőbb képviselői Jean-Francois Millet és Camille Corot , a realizmus ( Gustave Courbet , részben Honoré Daumier ), a szimbolizmus ( Pierre Puvis de Chavannes , Gustave Moreau ) voltak. A francia művészet azonban csak az 1860-as években ért el minőségi áttörést, amely Franciaországot a világművészet vitathatatlan vezető szerepébe hozta, és lehetővé tette számára, hogy ezt a vezető szerepet a második világháborúig megőrizze. Ez az áttörés elsősorban Edouard Manet és Edgar Degas munkásságához köthető , majd az impresszionistákhoz , amelyek közül a legjelentősebbek Auguste Renoir , Claude Monet , Camille Pissarro és Alfred Sisley , valamint Gustave Caillebotte .
Ugyanakkor további kiemelkedő alakok voltak Auguste Rodin szobrász és Odilon Redon , akik nem tartoztak semmilyen áramlathoz . Paul Cezanne , aki először csatlakozott az impresszionistákhoz, hamarosan eltávolodott tőlük, és a később posztimpresszionizmusnak nevezett stílusban kezdett dolgozni . A posztimpresszionizmushoz tartoznak olyan jelentős művészek munkái is, mint Paul Gauguin , Vincent van Gogh és Henri de Toulouse-Lautrec , valamint a 19. század végén és a 20. század elején Franciaországban folyamatosan megjelenő új művészeti irányzatok, amelyek majd Európa-szerte elterjedt, befolyásolva más művészeti iskolákat. Ezek a pointillizmus ( Georges Seurat és Paul Signac ), a Nabis -csoport ( Pierre Bonnard , Maurice Denis , Edouard Vuillard ), a fauvizmus ( Henri Matisse , André Derain , Raoul Dufy ), a kubizmus ( Pablo Picasso , Georges Braque korai művei ). A francia művészet az avantgárd fő irányzataira is reagált , mint az expresszionizmus ( Georges Rouault , Chaim Soutine ), Marc Chagall önálló festészete vagy Yves Tanguy szürrealista alkotásai . A második világháború német megszállása után Franciaország elvesztette vezető szerepét a világművészetben.
Az ófrancia nyelvű irodalom legkorábbi emlékei a 9. század végéről származnak, de a francia középkori irodalom virágkora a 12. században kezdődik. Epikus ( The Song of Roland ), allegorikus ( A rózsa románca ) és szatirikus ( A róka románca ) költemények, lovagi irodalom, elsősorban Trisztán és Izolda , valamint Chrétien de Troyes művei, Trouverek költészete születik . Ezzel párhuzamosan Dél-Franciaországban a 12. században érte el csúcspontját az óprovanszál nyelven író trubadúrok költészete . A középkori Franciaország legjelentősebb költője François Villon volt .
Rabelais „ Gargantua és Pantagruel ” című protoregénye a középkor és a reneszánsz közötti szakadékot jelölte ki a francia irodalomban. A reneszánsz próza legnagyobb mestere nemcsak Franciaországban, hanem páneurópai léptékben is megjelent Michel Montaigne " Kísérletek " című művében . Pierre Ronsard és a Plejádok költői megpróbálták a francia nyelvet a latin mintájára "nemesebbé tenni" . Az ókor irodalmi örökségének fejlődése a 17. században, a klasszicizmus korszakának beköszöntével új szintre emelkedett. A páneurópai hírnevet francia filozófusok ( Descartes , Pascal , La Rochefoucauld ) és nagyszekle drámaírói ( Corneille , Racine és Moliere ), kisebb mértékben - prózaírók ( Charles Perrault ) és költők ( Jean de La Fontaine ) szerezték meg.
A felvilágosodás idején továbbra is a francia felvilágosodás irodalom diktálta Európa irodalmi ízlését, bár népszerűsége nem tartott sokáig. A 18. századi francia irodalom legjelentősebb emlékei közé tartozik három regény: Manon Lescaut , Veszélyes kapcsolatok , Candide . Az akkori racionálisan személytelen költészetet ma gyakorlatilag nem nyomtatják újra.
A francia forradalom után a romantika korszaka következik , amely Franciaországban Chateaubriand , Marquis de Sade és Madame de Stael munkáival kezdődik . A klasszicizmus hagyományai nagyon szívósnak bizonyultak, és a francia romantika viszonylag későn - a század közepén - érte el csúcspontját Victor Hugo és számos kevésbé jelentős alak - Lamartine , de Vigny és Musset - munkásságában . A francia romantika ideológusa Sainte-Beuve kritikus volt, legnépszerűbb művei pedig továbbra is Alexandre Dumas történelmi kalandregényei .
Az 1830-as évektől kezdődően a francia irodalomban egyre inkább érzékelhetővé vált egy realista irányzat, amelynek irányába fejlődött az „érzések költője” Stendhal és a tömören lakonikus Mérimée . Honoré de Balzac (" Az emberi komédia ") és Gustave Flaubert (" Madame Bovary ") a francia realizmus fő alakjainak számít , bár utóbbi neoromantikusként (" Salambo ") határozta meg magát. "Madame Bovary" hatására megalakult a "Flaubert-iskola", amelyet általában naturalizmusként határoztak meg, és Zola , Maupassant , a Goncourt fivérek és Daudet szatirikus nevei képviselték .
A naturalizmussal párhuzamosan egészen más irodalmi irány alakul ki. A Parnassian irodalmi csoport , amelyet különösen Théophile Gauthier képvisel , küldetésükké tette, hogy " művészetet a művészetért " teremtsenek . A parnassziakhoz csatlakozik az „ átkozott költők ” közül az első, Charles Baudelaire , a „ Gonosz virágai ” című korszakalkotó gyűjtemény szerzője , amely hidat vert az „erőszakos” romantika ( Nerval ) korszakától a korszak előtti időkig. Verlaine , Rimbaud és Mallarmé dekadens szimbolikája .
A 20. század során tizennégy francia irodalomember kapott Nobel-díjat . A francia modernizmus legszembetűnőbb emlékműve Marcel Proust " Az elveszett idő nyomában" című „ folyamregénye”, amely Henri Bergson tanításai alapján nőtt fel . A Nouvelle Revue Française folyóirat befolyásos kiadója, Andre Gide is a modernizmus álláspontját képviselte . Anatole France és Romain Rolland munkássága a társadalmi szatirikus kérdések felé fejlődött, míg Francois Mauriac és Paul Claudel a vallás helyét a modern világban próbálta felfogni.
A 20. század eleji költészetben Apollinaire kísérletezését a "Racine"-vers ( Paul Valéry ) iránti érdeklődés felélénkülése kísérte . A háború előtti években a szürrealizmus ( Cocteau , Breton , Aragónia , Eluard ) lett az avantgárd uralkodó irányzata. A háború utáni időszakban a szürrealizmust felváltotta az egzisztencializmus ( Camus történetei ), amelyhez az „ abszurd színház ” ( Ionesco és Beckett ) dramaturgiája társul. A posztmodern korszak legnagyobb jelenségei az " új regény " (ideológus - Robbe-Grillet ) és a nyelvi kísérletezők egy csoportja, az ULIPO ( Raymond Quenot , Georges Perec ) voltak.
A franciául író szerzők mellett Franciaországban dolgoztak, különösen a 20. században, és más irodalmak legnagyobb képviselői, mint például az argentin Cortazar . Az októberi forradalom után Párizs az orosz emigráció egyik központja lett. Különböző időkben olyan jelentős orosz írók és költők dolgoztak itt, mint például Ivan Bunin , Alekszandr Kuprin , Marina Cvetajeva vagy Konstantin Balmont . Sokan, mint például Gaito Gazdanov , már íróként szerepeltek Franciaországban. Sok külföldi, például Beckett és Ionesco, franciául kezdett írni.
A francia zene Nagy Károly kora óta ismert, de a világszínvonalú zeneszerzők: Jean Baptiste Lully , Louis Couperin , Jean Philippe Rameau csak a barokk korban jelentek meg . A francia komolyzene virágkora a 19. században következett be. A romantika korszakát Franciaországban Hector Berlioz művei , leginkább szimfonikus zenéje képviseli. A század közepén olyan neves zeneszerzők írták műveiket, mint Camille Saint-Saens , Gabriel Fauré és Cesar Franck , majd a 19. század végén Franciaországban a klasszikus zene új iránya – a nevekhez kötődő impresszionizmus – fejlődött ki. Eric Satie , Claude Debussy és Maurice Ravel . A 20. században Franciaország klasszikus zenéje a világzene fősodrában fejlődik. A jól ismert zeneszerzők, köztük Arthur Honegger , Darius Milhaud és Francis Poulenc formálisan egyesülnek a Sixes csoportban, bár munkájukban kevés a közös. Olivier Messiaen munkássága egyáltalán nem köthető semmilyen zenei irányzathoz. Az 1970-es években Franciaországban született meg a „ spektrális zene ” technikája, amely később az egész világon elterjedt, és amelyben a zenét hangspektrumának figyelembevételével írják.
Az 1920-as években a jazz [82] elterjedt Franciaországban, legnagyobb kitevője Stéphane Grappelli volt . A francia popzene más úton fejlődött, mint az angol nyelvű popzene. Tehát a dal ritmusa gyakran követi a francia nyelv ritmusát (egy ilyen műfajt sanzonnak nevezik ). A sanzonban a hangsúly mind a dal szavaira, mind a zenére tehető. Ebben a rendkívüli népszerűségnek örvendő műfajban a XX. század közepén. elérte Edith Piaf , Charles Aznavour . Sok sanzonnár maga írt verseket dalokhoz, mint például Georges Brassens , Jacques Brel, Gilbert Beco, Bourville és Yves Montand filmművészek. Franciaország számos régiójában újjáéled a népzene. A népzenei csoportok általában a 20. század eleji kompozíciókat adják elő zongora és harmonika segítségével .
A XX. század második felében. Franciaországban a hétköznapi popzene is elterjedt, melynek előadói például Mireille Mathieu , Dalida , Joe Dassin , Patricia Kaas , Mylène Farmer , Lara Fabian .
A franciák különösen jelentős mértékben járultak hozzá az elektronikus zenéhez [82] . Jean-Michel Jarre , a Space és a Rockets együttesek a műfaj úttörői közé tartoztak. A szintetizátor központi szerepet játszott a korai francia elektronikában , a sci-fi és a világűr esztétikája mellett. A 90-es években más elektronikus műfajok fejlődtek ki Franciaországban, mint a trip hop ( Air , Télépopmusik ), a new age ( Era ), a house ( Daft Punk ) és mások.
A rockzene Franciaországban nem olyan népszerű, mint Észak-Európában, azonban ez a műfaj a francia színtéren is jól képviselteti magát. Az 1960-as és 70-es évek francia rock pátriárkái közül érdemes megemlíteni a progresszív Art Zoydot , Gongot , Magmát . A 80-as évek kulcszenekara a posztpunk Noir Désir , a metálosok a Shakin' Street és a Mystery Blue voltak . Az elmúlt évtized legsikeresebb bandái a metalos Anorexia Nervosa és a Pleymo rapcore bandák . Utóbbiak a francia hip-hop szcénához is kötődnek. Ez az "utcai" stílus nagyon népszerű a nem őslakosok, az arab és afrikai bevándorlók körében. Néhány bevándorló családból származó előadó elérte a mainstream ismertséget, mint például a Diam's , MC Solaar .
Június 21-ét széles körben a zene napjaként ünneplik Franciaországban .
Annak ellenére, hogy a 19. század végén Franciaország volt a mozi feltalálásának helye , a francia film modern arculata a második világháború után, a háború és a német megszállás örökségének megértése után alakult ki. Számos náciellenes csík után a francia moziban jelentős fordulat következett be a humanizmus felé . A háború után a francia klasszikusok legjobb filmadaptációi szereztek világhírnevet: „A pármai kolostor ” (1948), „ Vörös és fekete ” (1954), „ Teresa Raquin ” (1953). Az 1950-es évek végén A. Rene " Hirosima, szerelmem " című innovatív filmje (1959) nagyon fontos szerepet játszott a francia filmművészet fejlődésében. Az 1940-es évek végén és az 1950-es évek elején zseniális színészek szereztek hírnevet: Gerard Philip , Bourville , Jean Marais , Marie Cazares , Louis de Funes , Serge Reggiani és mások.
A francia filmművészet „ új hullámának ” csúcsán rövid időn belül több mint 150 új rendező érkezik, köztük Jean-Luc Godard , Francois Truffaut , Claude Lelouch , Claude Chabrol , Louis Malle került a vezető helyre . Aztán jöttek az addig híres zenés filmek Jacques Demy rendezésében - " Cherbourg esernyői " (1964) és " Lányok Rochefortból " (1967). Ennek eredményeként Franciaország a világ filmművészetének egyik központjává vált, amely a világ minden tájáról vonzza a legjobb filmeseket. Az olyan rendezők, mint Bertolucci , Angelopoulos vagy Ioseliani például teljesen vagy részben Franciaország által gyártott filmeket készítettek, számos külföldi színész játszott francia filmekben.
Az 1960-as és 1970-es években színészek egész galaxisa jelent meg a francia moziban, köztük a leghíresebbek Jeanne Moreau , Jean-Louis Trintignant , Jean-Paul Belmondo , Gerard Depardieu , Catherine Deneuve , Alain Delon , Annie Girardot . A francia komikusok , Pierre Richard és Coluche népszerűvé váltak .
A modern francia mozi meglehetősen kifinomult mozi, amelyben a cselekmény pszichológiája és drámaisága a forgatás némi pikantériájával és művészi szépségével párosul. A stílust Luc Besson , Jean-Pierre Jeunet , Francois Ozon , Philippe Garrel divatrendezők határozzák meg . Jean Reno , Audrey Tautou , Marion Cotillard , Sophie Marceau , Christian Clavier , Mathieu Kassovitz , Louis Garrel , Léa Seydoux színészek népszerűek . A francia kormány aktívan támogatja a nemzeti filmművészet fejlesztését és exportját.
1946 óta rendezik meg a Cannes-i Nemzetközi Filmfesztiválokat . 1976-ban alapították az éves nemzeti filmdíjat, a " Cesar "-t.
A színházi előadások hagyománya Franciaországban a középkorig nyúlik vissza. A reneszánsz idején a városokban a színházi előadásokat a céhek szigorúan ellenőrizték; így a "Les Confrères de la Passion" céh monopóliummal rendelkezett a misztériumok párizsi előadásában, és a 16. század végén általában minden színházi előadásban. A céh színháztermet bérelt. A nyilvános színházak mellett magánházakban is tartottak előadásokat. A nők részt vehettek az előadásokon, de minden színészt kiközösítettek . A 17. században a színházi előadásokat végül vígjátékokra és tragédiákra osztották, és népszerű volt az olasz commedia dell'arte is . Állandó színházak jelentek meg; 1689-ben XIV . Lajos rendeletével kettőt egyesítettek , megalakítva a Comédie Française -t . Jelenleg ez az egyetlen kormány által finanszírozott francia repertoárszínház. Az utazó színészcsapatok szétterjedtek a tartományokban. A 17. század végén a klasszicizmus teljesen uralta a francia színházat, a hely, az idő és a cselekvés egységének felfogásával. Ez a fogalom csak a 19. században, a romantika, majd a realizmus és a dekadens mozgalmak megjelenésével szűnt meg uralkodni. Sarah Bernardot a 19. század leghíresebb francia drámai színésznőjeként tartják számon . A 20. században a francia színház avantgárd áramlatoknak volt kitéve, amelyekre később Brecht is erősen hatással volt . 1964 -ben Ariana Mnushkina és Philippe Léotard létrehozta a Théâtre du Soleil -t, amelynek célja a színészek, drámaírók és nézők közötti szakadék áthidalása volt.
Franciaországban erős cirkuszi iskola működik; különösen az 1970-es években jelent meg itt (Nagy-Britanniával, Ausztráliával és az USA-val egyidőben) az úgynevezett „ újcirkusz ”, a színházi előadás egy olyan fajtája, amelyben a cselekményt vagy a témát a közönség a cirkusz módszereivel közvetíti. Művészet.
Az oktatás Franciaországban 3-16 éves korig kötelező [83] , és a következő alapelveken alapul: a tanítás szabadsága (állami- és magánintézmények), szabadság, semlegesség és laicizmus .
Felsőoktatás csak befejezett középfokú végzettséggel ( fr. baccalauréat , nem tévesztendő össze az alapképzéssel – felsőfokú végzettséggel) érhető el, és az egyetemek és tudományágak széles választéka különbözteti meg . A legtöbb felsőoktatási intézmény állami és a francia oktatási minisztérium alárendeltje. Történelmileg Franciaországban kétféle felsőoktatási intézmény alakult ki:
A franciaországi tudomány fokozatosan áttér a magánfinanszírozásra: 1975-ben az állam az összes K+F -kiadás 28,0%-át finanszírozta , 1995-ben már csak 13,7%-át, 2003-ban pedig már csak 12,6%-át [84] . Ezzel szemben a magánvállalkozások K+F-re fordított kiadásainak aránya 1975–2003 között 63,8%-ról 78,0%-ra nőtt [84] . A külföldi finanszírozás aránya ingadozott - 1975-ben 8,2%, 1995-ben - 11,1%, 2003-ban - 9,4% [84] . 2001-ben Franciaország aktív lakosságának 7,0%-át a tudósok tették ki [84] .
A 2000-es évek elején a nagy- és legnagyobb vállalkozások játszották a főszerepet a tudományos és műszaki innovációkban a vállalkozások körében: 2003-ban a tudományos dolgozók közel 70%-a mindössze 12-ben, több mint 500 alkalmazottal koncentrálódott [84] . Ők biztosították az összes francia vállalat hazai K+F-kiadásainak mintegy 80%-át [84] . A 2000-es évek elején a K+F-re fordított kiadások ágazati koncentrációja nagyon magas volt: mindössze hat iparág (autóipar, hírközlés, gyógyszeripar, repülőgépipar és egyebek) valósította meg a kiadások 64%-át és a tudományos személyzet 59%-át [84] .
Franciaország legnagyobb tudományos kutatóközpontja a CNRS ( Center national de la recherche scientifique – nemzeti tudományos kutatási központ).
Az atomenergia területén kiemelkedik a CEA ( Comissariat à l'énergie atomique ) tudományos központja ; az űrkutatás és az űrműszerek tervezése területén - a CNES ( Centre national d'études spatiales ), amely több projektet is kidolgozott szovjet és orosz mérnökökkel közösen.
Franciaország aktívan részt vesz az európai tudományos projektekben, mint például a Galileo műholdas navigációs rendszer projektben vagy az Envisat projektben , amely a Föld éghajlatát tanulmányozó műhold.
1995-ben a francia családok 95%-ának volt otthonában tévékészülék.
A deciméteres tartományban több állami ( France 2 , France 3 , France 5 , Arte - utóbbi Németországgal közösen ) és magán ( TF1 , Canal + ( fizetős csatorna ), M6 ) televíziós társaság működik .
Az Állami Rádiót és az Állami Televíziót a Rádió és Televízió Főtanácsa irányítja, amelynek három tagját az elnök, hármat a szenátus elnöke, hármat az Országgyűlés elnöke nevez ki, valamennyi tagot A Rádió és Televízió Tanácsát az elnök nevezi ki, kétévente megújítható, kinevezési jog nélkül.
A digitális földfelszíni televíziózás 2005-ös megjelenésével bővült a szabadon fogható csatornák köre. 2009 óta megkezdődik az analóg televíziózás fokozatos felhagyása, amelynek Franciaországban a teljes leállítása már befejeződött. Számos tematikus közrádió sugároz az FM sávon: France Inter, France Info (hírek), France Bleu (helyi hírek), France Culture (kultúra), France Musique (klasszikus zene, jazz), FIP (zene), Le Mouv' (ifjúsági rock rádióállomás) és mások.
Franciaországnak van egy 44 millió fős közönséggel rendelkező nemzetközi francia rádió rádióállomása , amely 13 nyelven sugároz.
2009-ben a tervek szerint meghatározzák a rádióállomások digitális műsorszórásra való átállásának feltételeit azzal a céllal, hogy 2011-ig teljesen felhagyjanak az analóg technológiákkal [ frissítés adatok ] . A francia rádióban sugárzott dalok az idő legalább 40%-át foglalják el.
Népszerű magazinok:
Az országos jelentőségű napilapok közül a legnagyobb példányszámok:
A legnépszerűbb szakmai magazinok a L'Equipe (sport) és a Les Echos (üzleti hírek).
A 2000-es évek eleje óta megszaporodott a reklámokból finanszírozott ingyenes napisajtó: 20 perc (olvasottság tekintetében élen jár a francia sajtóban [85] ), a Direct matin, a Metro nemzetközi lap, valamint számos helyi kiadvány.
Számos regionális napilap is létezik, ezek közül a leghíresebb az Ouest-France, amelynek példányszáma 797 000, ami majdnem kétszerese az országos napilapok példányszámának.
A modern olimpiai mozgalom megalapítója Pierre de Coubertin (1863-1937) francia közéleti személyiség és tanár volt. Az olimpiai játékok teljes ideje alatt a francia csapat szerezte a legtöbb érmet kerékpározásban.
A francia sportolók 1896 óta vesznek részt az olimpiai játékokon . Ezenkívül a nyári olimpiai játékok versenyeit kétszer rendezték meg Párizsban - 1900 -ban és 1924 -ben , a téli olimpiai játékokat pedig háromszor három különböző városban - Chamonix -ban (1924), Grenoble - ban (1968) és Albertville -ben (1992). 2024-ben 100 év után először Párizs ad otthont az olimpiai játékoknak.
A francia labdarúgó-válogatott 1998 -ban és 2018 -ban világbajnokságot , 1984 -ben és 2000 -ben Európa-bajnokságot nyert .
Az ország 1938 -ban és 1998 -ban labdarúgó-világbajnokságnak , valamint 1960 -ban , 1984 -ben és 2016 -ban Európa-bajnokságnak adott otthont .
1903 óta Franciaországban rendezik a világ legrangosabb kerékpáros versenyét, a Tour de France-t . A júniusban kezdődő verseny 21 szakaszból áll, amelyek mindegyike egy napig tart.
A biatlon egyre népszerűbb Franciaországban olyan sportolók körében, mint Raphael Poiret , Martin és Simon Fourcade , Marie-Laure Brunet és Marie Dorin Habert . 2013 decemberében Franciaországban elindult a 2013/2014-es biatlon világkupa annecy - i szakasza .
![]() | ||||
---|---|---|---|---|
Tematikus oldalak | ||||
Szótárak és enciklopédiák |
| |||
|
Franciaország a témákban | |
---|---|
Fegyveres erők • Tudomány | |
Sztori | |
Politika | |
Szimbólumok | |
Gazdaság | |
Földrajz | |
kultúra | |
Vallás |
Európai országok | |
---|---|
| |
Részben elismert államok Abházia 2 Koszovó TRNC 2 Dél-Oszétia 2 fel nem ismert állapot Transznisztria | |
Függőségek Åland-szigetek guernsey Gibraltár Jersey Isle Of Man Faroe Szigetek Svalbard Jan Mayen | |
Ázsiai országok európai területekkel Kazahsztán 1 Törökország 1 | |
Ázsia országai, amelyek európai területeinek birtoklása vitatható Azerbajdzsán 2 Grúzia 2 | |
Teljes egészében Ázsiában található országok , amelyeket gyakran Európának neveznek a vele való geopolitikai és kulturális közelség alapján Örményország Izrael Ciprusi Köztársaság | |
1 Főleg Ázsiában. 2 Főleg vagy teljes egészében Ázsiában, az Európa és Ázsia közötti határvonal kijelölésétől függően . |
Európai Únió | |
---|---|
Szakszervezeti tagok | |
Hivatalos jelöltek | |
Potenciális jelöltek | |
Volt tagok |
mediterrán unió | |
---|---|
EU -tagok Ausztria Belgium Bulgária Magyarország Németország Görögország Dánia Írország Spanyolország Olaszország Ciprus Lettország Litvánia Luxemburg Málta Hollandia Lengyelország Portugália Románia Szlovákia Szlovénia Finnország Franciaország Horvátország cseh Svédország Észtország Más országok Albánia Algéria Bosznia és Hercegovina Nagy-Britannia Egyiptom Izrael Jordánia Libanon Mauritánia Marokkó Monaco Palesztina Szíria Tunézia pulyka Montenegró Megfigyelő Líbia |
Az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának tagjai | ||
---|---|---|
Állandó | ||
Nem állandó 2021–2022 | ||
Nem állandó 2022-2023 | ||
Volt állandó tagok |
| |
Észak-atlanti Szerződés Szervezete (NATO – OTAN) | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Szövetség tagjai |
| ||||||
Kiterjesztett partnerségi formátumok tagjai |
| ||||||
A Békepartnerség tagjai |
| ||||||
Szövetség fejlesztési programok | |||||||
Irányító szervek |
| ||||||
Személyiségek |
| ||||||
NATO műveletek | |||||||
Harci alakulatok |
| ||||||
A résztvevők fegyveres erői |
|
Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet | ||
---|---|---|
|
nagy hetes | |
---|---|
Megfigyelő Európai Únió |
nagy húsz | |
---|---|
Európa Tanács | |
---|---|
tagok Ausztria Azerbajdzsán Albánia Andorra Örményország Belgium Bulgária Bosznia és Hercegovina Nagy-Britannia Magyarország Németország Görögország Grúzia Dánia Írország Izland Ciprus Spanyolország Olaszország Lettország Litvánia Liechtenstein Luxemburg Málta Moldova Monaco Hollandia Norvégia Lengyelország Portugália Románia San Marino Észak-Macedónia Szerbia Szlovákia Szlovénia pulyka Ukrajna Finnország Franciaország Horvátország cseh Svájc Svédország Montenegró Észtország Tagjelöltek Fehéroroszország Megfigyelők Vatikán Izrael Kanada Mexikó USA Japán |
Frankofón területek | |
---|---|
Az egyetlen hivatalos nyelv |
|
Az egyik hivatalos nyelv | |
Hivatalos nyelv a terület egy részén |
|
Nem hivatalos nyelv |
Frankofónia (szervezet) | ||
---|---|---|
| ||
|
A Fekete-tengeri Gazdasági Együttműködés Szervezete | |
---|---|
Tagállamok Azerbajdzsán Albánia Örményország Bulgária Görögország Grúzia Moldova Oroszország Románia Szerbia pulyka Ukrajna | |
Megfigyelő államok Ausztria Fehéroroszország Németország Egyiptom Izrael Olaszország Lengyelország Szlovákia USA Tunézia Franciaország Horvátország cseh |